Nibbána

Szerző: Bhikkhu Bódhi

Fordította: Vriendelijke

Forrás: Beyond the Net

Eredeti mű címe: Nibbana

Copyright by Vriendelijke, 2011

Felhasználás feltételei:

Mi változott

Ha hibákat, megjelenési vagy egyéb problémákat találsz, írj nekünk:

a-buddha-ujja-szerk@googlegroups.com

2013-01-19, v1.0, Első kiadás.

Tippek az Ebook olvasókhoz

Próbálgasd az eszköz vagy program beállításait, hogy a szöveg könnyen olvasható legyen a kijelződön:

- Betűtípus (font): A páli szavak (pl. diṭṭhi, saṃsāra, viññāṅa) olyan betűket tartalmaznak, amit a legtöbb betűtípus nem. Ajánlott fontok:

- Ha lehetséges, telepítsd és használd a Gentium font-ot, letölthető a http://scripts.sil.org/FontDownloadsGentium címen.

- DejaVu Serif gyakori font és széles karakterkészletű, vagy valamilyen Garamond változat is jó.

- Betűméret (fontsize): A hosszú sorokat nehéz követni. Állítsd úgy a betűméretet, hogy kb. 65-70 betű essen egy sorba.

- Háttérvilágítás: Kíméld a szemed, a kijelzők gyakori alapbeállítása a “reflektor” fényerősség. Próbáld lejjebb venni a beállítást. Elég, ha olyan világos, mint egy jól megvilágított könyvlap.

- Háttérszín: az ember szeme hamar belefárad az erős kontrasztba (fekete betűk égető fehér alapon). Válassz egy enyhén barnás, vagy egyéb finoman árnyalt világos háttérszínt. Vannak viszont, akik a sötét alapon világos betűket kedvelik.

Nibbána

A Buddha azt mondja, hogy csak a dukkhát és a dukkha megszüntetését tanítja, vagyis a szenvedést és a szenvedés végét. Az Első Nemes Igazság a szenvedés kérdésével foglalkozik. A szenvedés igazsága azonban mégsem a Buddha tanításainak befejezése, hanem éppen csak a kezdőpontja. A Buddha a szenvedéssel indít, mert a tanításainak különleges célja van. A cél: elvezetni a megszabaduláshoz. Hogy ezt véghez vigyük, ahhoz okot kell adnia nekünk arra, hogy keressük a megszabadulást. Ha valaki nem tudja, hogy ég a háza, akkor jól érzi magát benne, játszik, nevet. Ahhoz, hogy rábírjuk, hogy kijöjjön, először meg kell vele értetnünk, hogy ég a háza. Ugyanígy a Buddha is tudtunkra adja, hogy az életünket is elégeti az öregség, betegség és halál. Az elménk lángol a mohóságban, gyűlöletben és káprázatban. Csak ha felismerjük a veszélyt, akkor leszünk készen arra, hogy a szabadulás útját keressük.

A Második Nemes Igazságban a Buddha rámutat arra, hogy a szenvedés fő oka a sóvárgás, a vágyakozás a látványok, hangok, illatok, ízek, érintések, képzetek világa után. Mivel a dukkha oka az erős vágy, ezért a dukkhának véget vetni úgy lehet, ha megszüntetjük a sóvárgást. Ezért a Buddha kifejti a Harmadik Nemes Igazságot a sóvárgás megszüntetéséről.

A nibbána pszichológiai dimenziója

A szenvedés megszüntetéséről szóló Nemes Igazságnak két dimenziója is van: pszichológiai és filozófiai. Mindegyikkel foglalkozunk röviden.

Először a pszichológiai dimenzióról. Azt látjuk, hogy a boldogtalanság, elégedetlenség vagy szenvedés abból a feszültségből ered, hogy vágyakozunk valamire és a vágyott dolog hiányzik. Ennek a boldogtalanságnak a feloldására két megoldás lehetséges. Az egyik az, hogy megszerezzük a vágyott dolgot és birtokoljuk azt, a másik pedig az, hogy megszüntetjük a vágyakozást utána.

A Buddha tanításai ellentmondanak annak a bevett elképzelésnek, hogy boldoggá tesz minket, ha kielégítjük a vágyainkat. Ha alaposan megvizsgáljuk azt a boldogságot, amit úgy érünk el, hogy kielégítjük egy vágyunkat, akkor arra a következtetésre juthatunk, hogy ez a boldogság bizonytalan, ez a boldogság külső dolgoktól függ. A vágynak ezek a tárgyai semmiképpen nem állandók, és amikor meg kell válnunk tőlük, akkor boldogtalanok leszünk. Így még a boldogságunk közben is ki vagyunk téve a szenvedés támadásának. Ezért mutat rá a Buddha arra, hogy az igazi boldogságot a másik megközelítés segítségével érhetjük el: úgy, hogy megszüntetjük a vágyainkat.

Ha megszüntetjük a vágyakozást, akkor az elménk elégedett és boldog marad, bármilyenek is a külső körülményeink. A Buddha azt mondja, hogy ezt az elvet a sóvárgás teljes felszámolásáig alkalmazni lehet. Ez a sóvárgás megszüntetése, a dukkha vége itt és most.

A nibbána filozófiai dimenziója

De a dukkha végének ennél sokkal szélesebb jelentése is van. A sóvárgás vezet minket újra és újra a szamszárába, a születés és halál körforgásába. Amikor a sóvárgást megszüntetjük és a cselekedeteink nem eredményeznek kammát, akkor a létesülés kereke megáll. A végső megszabadulásnak ez az állapota az, ami a Buddha tanításainak célja.

A végső megszabadulás állapotának neve páli nyelven ’nibbána’, szanszkrit nyelven ’nirvána’. A nibbána szó szerinti jelentése: a tűz kialvása. A nibbána szó, amelyet a Buddha használ, jelenti a sóvárgás tüzének kialvását, a mohóság, gyűlölet, káprázat tüzének kialvását.

A nibbána a Buddha ösvényének végső célja. Ezt mondja a Buddha: „Ahogyan a folyó vize elér az óceánba és egyesül az óceán vizével, úgy a spirituális ösvény, a Nemes Nyolcrétű Ösvény is eljut a nibbánába és egyesül a nibbánával.”

A nibbána mint létező valóság

A nibbána természetével kapcsolatban gyakran felvetődik a kérdés: a nibbána csak a szennyeződések megszüntetését, a szamszárából való megszabadulást jelenti-e, vagy pedig valamilyen önmagában is létező valóságot? A nibbána nem csak a szennyeződések megsemmisítése és a szamszára vége, hanem egy olyan valóság, amely meghaladja a hétköznapi tapasztalatok világát, és amely túl van a létbirodalmon.

A Buddha úgy hivatkozik a nibbánára, hogy az dhamma. Azt mondja például: „minden dhammák közül, legyenek azok feltételekhez kötöttek vagy feltétel nélküliek, a legkiválóbb dhamma, a legfelsőbb dhamma a nibbána”. A dhamma a tényleges valóságot jelenti, a létezőket, ellentétben a fogalmi dolgokkal. A dhammáknak két típusa van: a feltételekhez kötött és a feltételek nélküli. A feltételekhez kötött dhamma egy fennálló állapot, amely okok és feltételek mentén jött létre, valami olyan, amit a különféle feltételek működése eredményezett. A feltételekhez kötött dhammák az öt halmaz: az anyagi forma, az érzés, az érzékelés, a késztetések és a tudatosság. A feltételekhez kötött dhammák nem maradnak változatlanok. A létesülés szakadatlan folyamatán mennek keresztül. Felmerülnek, átalakulnak és elmúlnak a feltételeknek megfelelően.

A feltételek nélküli dhamma azonban nem okok és feltételek mentén jön létre. A feltételekhez kötött dhammáéval épp ellentétesek a jellemzői: nem merül fel, nem múlik el és nem alakul át. Mégis valóság, és a Buddha úgy jellemzi a nibbánát, mint feltételek nélküli dhammát.

A Buddha úgy beszél a nibbánáról, hogy az egy ájatana. A szó azt jelenti: birodalom, terület vagy szféra. Egy olyan szféra, ahol semmi sincs, ami megfelelne a hétköznapi tapasztalatainknak, és ezért tagadásokkal kell leírni, úgy, hogy tagadjuk a feltételekhez kötött dolgok minden korlátozott és meghatározott tulajdonságát.

A Buddha úgy beszél a nibbánáról, hogy az egy dhátu, vagyis elem, a ’haláltalan elem’. Egy óceánhoz hasonlítja a nibbánát. Azt mondja, hogy akárcsak a hatalmas óceán, amelynek szintje ugyanolyan magas marad, emelkedés vagy süllyedés nélkül, akármennyi víz is ömlik bele a folyókból, ugyanúgy a nibbána is ugyanolyan marad, függetlenül attól, hogy sokan vagy kevesen érik el az emberek közül.

Úgy is beszél a nibbánáról, mint olyan valamiről, amit a testünkkel meg lehet tapasztalni, egy olyan tapasztalat, ami annyira eleven és erős, hogy úgy lehet leírni, mint „a haláltalan elem megérintése a testünkkel”.

A Buddha úgy is beszél a nibbánáról, hogy az egy ’ország’ (pada), amatapada – a haláltalan ország – vagy accsutapada, a múlhatatlan ország.

Egy másik szó, amit a Buddha a nibbánára használ a szaccsa, ami azt jelenti, hogy ’igazság’, ténylegesen létező valóság. A nibbánára itt igazságként, egy olyan valóságként utal, amelyet a nemes személyek közvetlen tapasztalat útján ismernek meg.

Összességében ezek a kifejezések világosan mutatják, hogy a nibbána ténylegesen létező valóság, és nem egyszerűen csak a szennyeződések megsemmisítése vagy a létezés megszüntetése. A nibbána feltételek nélküli, keletkezés nélküli és időtlen.

Függ-e a nibbána az ösvénytől, ami hozzá vezet?

Gyakran felteszik a kérdést: Ha a nibbánát az ösvény gyakorlásával érik el, akkor nem válik-e attól függővé? Nem válik-e a nibbána egy okozattá, amelyet az ösvény, mint ok hozott létre?

Itt különbséget kell tennünk a nibbána és a nibbána elérése között. Az ösvény gyakorlásával a gyakorló nem létrehozza a nibbánát, hanem inkább felfedez valami már létezőt, valami mindig meglévőt.

A nibbána puszta megsemmisülés?

Elővigyázatosságból meg kell ismételnünk, hogy a nibbánát nem lehet megérteni szavakon és kifejezéseken keresztül, vagy a szövegek tanulmányozásával. A nibbánát csak a megvalósításával lehet megérteni. Annak érdekében, hogy lehetővé tegyen valamilyen elképzelést arról a célról, ami felé a tanításai mutatnak, a Buddha mégis szavakat és kifejezéseket használ. Negatív és pozitív kifejezéseket egyaránt, és ezeket mindet alaposan át kell gondolnunk, hogy a nibbána fogalmát elképzeljük. Ha nem így teszünk, akkor egyoldalú, torz képünk lesz a nibbánáról.

A Buddha a nibbánáról elsősorban olyan kifejezésekkel beszél, amelyek a szenvedés közömbösítéséről szólnak: a szenvedés megszüntetése, az öregség és halál megszüntetése, a szomorúság nélküli, terhek nélküli, bánatok nélküli ország és így tovább.

Olyan leírás is van róla, hogy nincsenek jelen a szennyeződések, azok a mentális tényezők, amelyek fogságban tartanak bennünket. A nibbánát tehát úgy ábrázolja, mint a mohóság, gyűlölet és káprázatok megsemmisítését. Nevezik szenvtelenségnek (virága) is, a szomj megszüntetésének, a büszkeség megsemmisítésének, az önteltség kigyomlálásának, a hiúság kioltásának.

A Buddha célja azzal, hogy tagadó megfogalmazásokat használ, az, hogy megmutassa: a nibbána teljesen független a tapasztalatoktól, és az összes feltételektől függő dolog fölött áll; hogy megmutassa: a nibbána kívánatos, mert ez minden szenvedés vége; és hogy megmutassa, hogy a nibbánát a szennyeződések megsemmisítésével kell elérni. A negatív vagy tagadó szóhasználatot nem szabad félreérteni és úgy értelmezni, hogy a nibbána puszta megsemmisítés vagy negatív megvalósítás.

Annak érdekében, hogy ezt az egyoldalú szemléletet helyreigazítsa, a Buddha a nibbánát pozitív kifejezésekkel is jellemzi. Úgy említi a nibbánát, mint a legmagasabb boldogságot, tökéletes gyönyörűséget, békét, nyugalmat, megszabadulást és szabadságot. Úgy nevezi a nibbánát: ’a sziget’, olyan sziget, amelyre a lények megérkezhetnek, és amely mentes a szenvedéstől. A lények számára, akiket reménytelenül sodor az öregség és halál óceánja, ez a hely a biztonság szigete.

Nevezik még ’barlangnak’ is, amely biztonságot nyújt a születés és halál veszélyei ellen. A nibbánát ’hűvös országnak’ is nevezik – olyan hűvösségről van szó, amely a mohóság, gyűlölet és a káprázatok tüzeinek megszüntetéséből ered.

A teknős és a halak története

Ennek a tévedésnek az illusztrálására a buddhisták a teknős és a halak történetét említik. Volt egyszer egy teknős, aki egy tóban élt, egy csapat hallal együtt. Egy napon a teknős sétálni ment a szárazföldre. Egy pár hétig távol volt a tótól. Amikor visszatért, találkozott néhány hallal. A halak így szóltak:

– Teknős úr, jó napot! Hogy van? Hetek óta nem láttuk. Hol járt?

A teknős így válaszolt:

– Fenn voltam a földön, a szárazföldön töltöttem az időt.

A halak egy kicsit törték a fejüket, aztán azt kérdezték:

– Fenn a szárazföldön? Miről beszél? Mi az a szárazföld? Nedves?

A teknős így válaszolt:

– Nem, nem az.

– Hűvös és frissítő?

– Nem, nem az.

– Hullámzik és fodrozódik?

– Nem, se nem hullámzik, se nem fodrozódik.

– Lehet benne úszni?

– Nem, nem lehet.

Ekkor a halak ezt mondták:

– Nem nedves, nem hűvös, nem hullámzik, nem lehet úszni benne. Akkor ez a szárazföld egyáltalán nem lehet létező, csak egy képzeletbeli dolog, semmi valóságos.

A teknős így válaszolt:

– Hát, akkor legyen így! – ezzel otthagyta a halakat és újra elment sétálni a szárazföldre.

A nibbána két eleme

A nibbána elérése két szakaszban történik, ezeket nevezik a nibbána két elemének. Az egyik elem a nibbána ‘maradékos’ elérése. A másik elem a nibbána ‘maradéktalan’ elérése. A nibbána maradékos elérése az az állapot, amikor az arahat (a megszabadult) a jelenlegi életében eléri a nibbánát. Azaz a mohóság, a gyűlület és tudatlanság megszüntetése, az összes szennyeződés megsemmisítése. A maradék, ami az arhantban megmarad, az öt halmaz, amelyek a jelenlegi életében a személyiségét alkotják, tehát az a pszichikai-fizikai szerveződés, amelyet az előző élete hozott létre. A nibbána elérése után is működik tovább a teste és az elméje, [a jelenlegi] élete végéig.

A nibbána elérésének második elemét a nibbána maradéktalan elérésének nevezik. Ez a nibbánának az az eleme, amelyet az Arahant elér a távozásával, a teste felbomlásával; ezt szoktuk halálnak nevezni.

Az Arahant távozása a végső és teljes eltávozás a feltételektől függő létezésből. Ez nem vezet új születéshez. Saját tapasztalatában az Arahant csak egy folyamat megszűnését látja, nem az én halálát. Ennek a tapasztalatnak számára nincs szubjektív jelentősége, ami az ’én’-re, az ’enyém’-re vonatkozna. Ebben a szakaszban az öt halmaz maradéka is szertefoszlik.

Az arahant tapasztalatai

Amíg a megszabadultság állapotában van, az arahant folytatja a szükséges életfunkciói gyakorlását. Alszik, reggel felkel, eszik, beszél, ellátja a feladatait stb. Bár éli a mindennapi életét, de teljesen felszámolta a szennyeződéseket, a mohóságot, gyűlöletet és tudatlanságot. A (pszichikai-fizikai) szervezetében nincs több sóvárgás, ami fenntartaná a folyamatot, ami további születésekhez vezetne. Az emberi tapasztalat oldaláról nézve a nibbána állapota a teljes boldogság állapota, a szomorúságtól, aggodalomtól és félelemtől mentesség. Az arahant érzi a testi fájdalmat, de ez nem zavarja az elméjét. Nem izgatja, nem szomorú miatta. Az arahant a félelem nélküliség állapotában van. Az összes félelmek a képzeletből, az ‘én’-ből, az egóból származnak. Amikor félünk, akkor olyasmitől tartunk, ami fenyegeti az énünk biztonságát az ’én énemet’, vagy olyan dolgokét, amikről azt gondoljuk, hogy hozzánk tartoznak. De egy arahant számára, aki gyökeresen felszámolta az ‘én’ fogalmát, megszabadulás jön minden félelemből.

A ragaszkodás formáinak elhagyása miatt az arahant mentes az izgalomtól, nyugtalanságtól és aggodalomtól. És megint csak: az arahant a teljes nyugodt egykedvűség állapotában van, az elme teljes egyensúlyával. Nem ingatja meg a nyolc földi szél: a nyerés és vesztés, a hírnév és becstelenség, a dicséret és a vádak, az öröm és a fájdalom1. Az arahant egykedvű állapota nem a közömbösség állapota. Az arahant elméjét átjárja a mérhetetlen szerető kedvesség és a határtalan együttérzés. Ez a nibbána állapota az érzékelés és az érzelmek szavaival.

Mivel a tudatlanságot teljesen megszüntette, az arahant nem szerez további kammát. A szándékos cselekedetei nem eredményeznek további újraszületést. Továbbra is végez szándékos cselekedeteket, de ezek csak tevékenységek. Nem hagynak nyomot az elmében, amint az égen átrepülő madár sem hagy maga után lábnyomokat. Az arahantra továbbra is hatással vannak azok a kammák, amelyeket a megvilágosodása előtt szerzett, de ezek nem zavarják az elméjét.

Teljes tudással és megértéssel rendelkezik. Teljesen felébredett. Úgy látja a dolgokat, ahogy azok valóban vannak. Nem vezetik már félre torzulások, rávetítések, a tudatlanságból eredő eltévelyedések.

1. Lásd AN 8.6  ↩

Az arahant állapota a távozása után

Mi az arahant állapota a halál után? Ez a megsemmisülés, a nem létezés állapota, vagy egy örök létezés valamilyen más formában? A Buddha mindkét lehetőséget elutasítja, azt mondja, hogy maga ez a kérdés nem megfelelő.

A kérdés: „Mi az arahant állapota a halál után?” azért merülhet fel, mert kitartóan kapaszkodunk abba a feltevésbe, hogy az arahantnak van ’én’-je. De mivel az arahantnak nincs ’én’-je, ezért nem lép be valamiféle örök létezésbe sem egy mennyei világban, sem egy személytelen, univerzális ’én’-ként. Továbbá a végső nibbána nem a megsemmisülés állapota, mivel nincs ’én’, ami megsemmisülhet vagy megszűnhet. Amit arahantnak hívunk, az a létesülés függő keletkezéssel létrejött folyamata, és a végső nibbána elérése ennek a létesülési folyamatnak a megszüntetése. Megpróbálni arról beszélni, hogy mi van ennek a folyamatnak a végén túl, kísérlet arra, hogy átlépjük a fogalomalkotás határait, a nyelv határait.

A Buddha azt mondja: „Csak akkor van helye a szavaknak, helye a nyelvnek, helye a fogalmaknak, tere a megértésnek, amikor a tudatosság együtt van az elmével és a testtel. Amikor a tudatosság és az elme-test folyamata maradéktalanul elenyészik, akkor nincs helye a szavaknak, nincs helye a nyelvnek, nincs helye a fogalmaknak.”

Ebből látjuk, hogy a fogalmakkal nem lehet megragadni az ’elképzelhetetlent’ és az elme nem tudja felmérni a ’mérhetetlent’.

A Buddha ezt a tűz példájával szemlélteti. Képzeljünk el egy tüzet, ami a tüzelőanyagtól, a rőzsétől és rönköktől függően ég. Most ha a tűz nem kap további tüzelőt, akkor, ha felégette az összes meglévőt, akkor kialszik. Képzeljük el, hogy amikor a tűz kialszik, megkérdezzük: hová ment? Északra ment? Délre ment? Keletre? Nyugatra? A válasz a kérdésre az, hogy ezek a kérdések nem megfelelők. Az összes kérdés hibás. A tűz egyszerűen kialudt.

Váljon minden lény javára.

Ez a Mű a Creative Commons Nevezd meg! - Ne add el! - Így add tovább! 2.5 Magyarország Licenc feltételeinek megfelelően szabadon felhasználható.

Tartalomjegyzék

Mi változott

Tippek az Ebook olvasókhoz

Nibbána

A nibbána pszichológiai dimenziója

A nibbána filozófiai dimenziója

A nibbána mint létező valóság

Függ-e a nibbána az ösvénytől, ami hozzá vezet?

A nibbána puszta megsemmisülés?

A teknős és a halak története

A nibbána két eleme

Az arahant tapasztalatai

Az arahant állapota a távozása után